"Husk mig, når du maler krakelerede ting og små askeflager."
"Indskriv mit navn i billedet, så det tjener et formål."
Federico García Lorca til Salvador Dalí
Året er 1922. Spanien styres af hæren, kirken og mægtige jordejere.
Konservativ moral præger livet - socialt, kunstnerisk og seksuelt.
Men en brise blæser over landet.
Et tørt land, et stille land med uendelige nætter
Vind i olivenlunden, vind på sletten
- Til side! - Her er vi. De tre musketerer.
- Har De savnet os? - Luis Buñuel.
Det udtales "Louis". Det lyder smartere.
- Udgivet? - Jeg har signeret den.
Det var aldrig gået, uden Deres støtte.
"Han sløser sin studietid væk på berygtede natklubber."
Mine forældre blev så glade. Tak.
"Vestenvindens sjæl".
Sig, hvad du vil sige, Luis.
Det var vidunderligt at læse om alle sommerfuglene... Og se, Gud!
- Det er bare lidt... andalusisk. - Jeg kommer fra Andalusien.
- Du ved, hvad jeg mener. - Du synes, at det er dårligt.
Nej, du skriver rigtig godt. Det er emnet.
Hvad ved Federico García Lorca om alle de skide sommerfugle?
Hvad gør ham vred? Hvad hidser ham op?
Nu ikke så sippet. Jeg prøver på at være konstruktiv.
Hun holdt flaget mellem benene...
...og viftede med det sådan her.
Det er uhøfligt at holde så megen talent for sig selv. Hvad var navnet?
Salvador Felipe Jacinto Dalí i Domènech.
- Hvad studerer du? - Kunst.
Åbenlyst. Interesser? Kontakter?
Kun Dada, anarki og tolkning af genialitet.
- Hvis genialitet? - Min egen.
Bravo.
Luis Buñuel. Hyggeligt at møde dig.
Undskyld mig et øjeblik.
Privatvisning i nummer syv! Hvor er alle? Kom nu.
Det her er Sergio.
Te!
Engelskprofessoren har introduceret os for det.
Er det godt?
Se, et strategisk placeret værk af Freud.
Meget fint, min ven.
Det der er Federico, vores huspoet.
García Lorca.
- Han er berømt. - Okay? Gad vide, om han ved det.
Lad os fortælle ham det. - Federico! Min nye opdagelse.
Salvador, må jeg præsentere poeten, dramatikeren og det selvudnævnte geni:
...Federico García Lorca. - Vi har allerede hilst på hinanden.
- Du er kubist. - Nej.
Den er da kubistisk.
Du vil gerne være noget andet.
Jeg er ved at lave et tidsskrift. Vil du have den på omslaget?
Hun er smuk.
Hun er død.
- Hvor har du været, Federico? - Har du mødt Paco?
For længe siden. Hvad har du lavet?
Ledt efter et emne. - Luis er bange for, at jeg skal blive borgerlig.
Du har jo læst digtene. Hvad siger du?
- Jeg synes, de er gode. - Selvfølgelig, det synes alle.
Men du burde skrive om noget moderne.
Politik eller halshugningen af den der præst i Zaragoza, eller...
- Eiffeltårnet? - Vraiment! Sex.
- Fly. - Hvad som helst, alt og ingenting!
Er du ny?
Salvador Felipe Jacinto Dalí i Domènech.
Ny, men yderst lovende. - Det her er Adela.
Hvor er drinksene, Federico den berømte?
Federico!
Dit hår.
- Forsvundet. - Det er vidunderligt.
Og chokerende. Min farfar vil ikke lukke mig ind i huset.
- Det ville jeg heller ikke gøre. - Jeg har savnet dig.
Ferien var forfærdelig. Der var ingen her, så jeg læste firs bøger.
- Firs? - Fyrre.
Ti, faktisk.
Jeg har også savnet dig.
Her er Salvador. Han er lige ankommet. Han er en meget begavet kunstner.
Hvor heldigt, at du er her.
- Champagne. - I lever som konger.
Du antyder vel ikke, at vi lever som studerende?
- Magdalena er forfatter. - Hvad skriver du?
Forresten, jeg skal have en lejlighed!
- Gik dine forældre med til det? - Jeg sagde ikke noget til dem.
Vores liv er en udspekuleret løgn. - Er der nogen, der har ild?
Spanien rådner op indefra. Muggen monarki og dum, religiøs kultur.
- Noget skal der ske. Se på Rusland. - Eller Paris.
Skal vi danse, min due?
Manuel Torre, en af Andalusiens store kunstnere...
...sagde engang til en sanger:
"Du har stemmen, og du behersker alle stilarter."
"Men du vil aldrig slå igennem, for du har ingen duende" -
- "en passion, der balancerer på grænsen mellem liv og død."
Alle andre steder i verden kommer døden, og de trækker gardinerne for.
Men ikke i Spanien. I Spanien...
...trækker de dem til side.
"Jeg siger jer: Der findes ingen begyndelse, og vi ryster ikke."
"Vi er ikke sentimentale."
"Som en rasende vind river vi stoffet af skyer og bønner" -
- "og vi skaber et formidabelt spektakel" -
- "af ødelæggelse, ild og erosion."
- "Ideal, ideal, ideal." - "Kundskab, kundskab, kundskab!"
Dada. Det kalder jeg poesi.
Ja, og...
Da jeg søgte ind på kunstskolen, arbejdede jeg på en tegning i tre dage.
Men så viskede jeg den ud.
Jeg havde en time til at genskabe den.
Jeg gav den til professorerne, og de sagde:
"Dette maleri, Salvador... Det er..."
Nej, det er okay.
De sagde, at maleriet...
...var perfekt.
- Hvis ide var det her? - Federicos.
Det var dig, der opdagede ham.
Kom nu, Luis.
Bøsser!
Forsvind, eller de kommer og tager jer.
De burde passe lidt bedre på.
Gutterne er ved at starte en bande. Så der kan blive renset lidt ud.
- Har du tænkt dig at gå med? - Alle maricones burde spærres inde.
Han kommer til at fryse.
Jeg kan ikke blive her ret længe, Federico. Jeg kan ikke trække vejret.
Vi burde være i Paris. Du kan skrive, jeg kan arbejde i et filmstudie.
- Du ville jo være entomolog? - Det var sidste semester.
- Og boksningen? - Mit syn på Paris ligger fast.
- Nuvel... Jeg kan ikke engang fransk. - Jeg køber en bog til dig.
- Jeg kan ikke forlade Spanien, Luis. - Hvorfor ikke?
Jeg hader nye sko.
Da jeg var lille, hjemme på sletten nede sydpå...
...skete der noget, i en by tæt på vores hus.
Der skete altid noget.
Men så hørte vi, at civilgarden havde dræbt dem alle. Hele byen.
Og jeg kan huske vognene, der var fulde af lig.
Alle kroppene der lå der, med fødderne ved siden af hinanden og i blanke sko.
Som om de hvilede sig.
Når jeg tænker på det, føles det som om, at alle mennesker omkring mig -
- og alle bygninger og alle dyr...
De føles som små stykker bomuld.
De svæver bare væk.
Og jeg føler mig ensom.
Og så er det, jeg hører det.
Døden...
...der ånder bag døren.
Døden, der stiger op fra mine nye sko.
Og der er ingenting tilbage, ud over græsset og den grå himmel.
Sig mig, Luis... Er det franske tanker?
Forbandede land! Det knuser mit hjerte, Federico.
Kom med. Vi må være frie, for at kunne gøre en forskel.
Hvilken forskel vil du gøre i et frit land? Det er her forandringen må ske.
- Fantastisk. - Utroligt.
- Pigerne bliver helt vilde. - Antageligt.
Dyrker du idræt? Jeg dyrker det meste: atletik, boksning...
- Fægtning? - Så langt er jeg ikke nået endnu.
Jeg er med i en underjordisk bevægelse: ultraismen.
Vi holder lav profil, så ingenting ender i de forkerte hænder. Kom nu!
- Hvor skal vi hen? - Til ucensureret dukketeater.
Og så beklager de sig til mig over demokratiet. Latterligt!
Alle her i byen lever i total frihed.
Hver en mand og kvinde!
Men det er klart...
Kvinderne er også frie, men på en lidt anden måde.
Se, bare på bønderne.
Jeg ville give mit ene ben for at være halvt så fri som bønderne.
Hvis høsten er god, har de frihed til at give over halvdelen væk i skat.
Og hvis høsten er dårlig -
- har de og deres familier friheden til at sulte ihjel.
Hellige Guds moder, tilgiv mig. Jeg har tænkt syndige tanker.
Hjælp mig til at modstå fristelsen.
Igen: Glem reglerne. Kunst er ikke videnskab.
Mærk tegningen. Tolk billedet og tegn det I ser.
Se det med sjælen. Se, hvad I føler. Udtryk det!
Hr. Dalí!
De vil ikke udgive mig.
Jeg skal først skaffe mig et mandligt pseudonym.
Jeg sagde: "Her har I et navn: pavinde Johanna."
De blev enormt flove. "Det er desværre ikke op til os, frøken Meya."
"Læserne kan ikke acceptere, at en kvinde skriver om politik."
Jeg skal blive hjemme og lave mad til ni børn og en impotent mand.
Det er så frustrerende, Federico.
Du må gerne bruge mit navn som pseudonym, hvis det hjælper.
Det er godt nok noget af et tilbud, men jeg nægter at give efter for dem.
Jeg skal sende dem tyve breve om ugen, og campere udenfor kontoret...
- Du har glemt din hat. - Og jeg hader hatte.
Du behøver ingen hat.
Kom, lad os få det overstået.
Er det ikke Salvador? - Salvador!
Må jeg se?
Det er et opmærksomhedsstudie.
Den er... fascinerende.
- Du må få den. - Jeg kan ikke tage imod den.
Jeg insisterer.
Tak.
Jeg... Jeg skal få den rammet ind.
Hvor skal I hen?
Federico er gået med til en aften med kedelig musik og forfærdeligt selskab.
Min moster har udsendt en af sine berømte, triste invitationer. Tag med!
Min moster må lære folk som Salvador at kende.
Du sagde jo selv, at det er kedeligt. Det vil vi da ikke udsætte Salvador...
- Jeg tager gerne med. - Der kan du selv se!
Magdalena... Hvad har du gjort ved dit hår?
Det her er mine venner. Jeg skal lige pudre min næse.
- Federico García Lorca. - Godt, at I kunne komme.
Tak for invitationen.
De kommer til at hilse på en masse interessante mennesker.
Fernando de Valle... Og De kender vel allerede señor Milagro.
Magdalena har talt meget om Dem.
Jeg var begyndt at overveje, om De bare var noget, hun havde fundet på.
- Må jeg præsentere Salvador Dalí. - Hvordan har De det?
Jeg forsøger at blive beruset. Jeg får det sikkert snart dårligt.
- De må også være forfatter. - Nej, Salvador er en berømt kunstner.
- Jeg flygtede for nyligt fra fængslet. - Fængslet?
Jeg sad indespærret i 31 dage. Det var enormt inspirerende.
Hvad mener De om kollektiv tarmudtømning?
Og billerne... Billerne er vanvittigt gode for huden.
Gør han dig oprørt? - Kom nu, Salvador.
Er det sengetid, mor? Det ville være skønt med et lavement!
- Undskyld os. - Dig burde man hyre på timebasis...
Faktum er, at de ikke er som os.
De bor her, lever af vores velvilje, stjæler og okkuperer vores jord.
Vi må have en fælles indstilling til sigøjnerne -
- og give civilgarden en vis autonomi.
Hvem er de forfærdelige mænd?
Ham, der ligner en gris, er rådgiver for regeringen - Milagro.
Den anden er Fernando de Valle.
- Hvorfor kender jeg navnet? - Han er Madrids litteraturcensor.
Señor García Lorca, De stammer vel fra syden?
Så må De jo forstå, hvad vi taler om?
Den yngste er sytten år og forlovet med en af Montana-brødrene.
Bravo, bravo. Superb!
Hvor avantgarde.
Strålende.
Hvor vover De?
Hvor vover Jeg? Hvor vover De selv?
De ved vist ikke, hvem jeg er: Salvador Dalí, frelseren af den moderne kunst.
Og manden her er et geni, en stor poet.
Er det ikke en stor ære?
Frelseren af den moderne kunst og hans ven poeten.
- Læs noget højt. - Nej.
- Jo, gør det. - Jeg beklager...
Jeg har ikke noget. - Det er ikke passende.
Federico, skid på hvad der er passende.
Kom nu, store poet. Gør dig fortjent til måltidet.
Åh sigøjnernes by, hvem kan se og ikke mindes dig?
Åh by af masker og sorg, med tårne af kanel
Åh sigøjnernes by, med flag i hvert et hjørne
Sluk dine grønne lygter, civilgarden kommer
Den frygtesløse by mangedoblede sine døre
Fyrre civilgardister brød ind for at plyndre og brænde
De lange skrig steg op fra vejrhanerne
Sabler skar gennem brisen der trampedes ned af hove
Gennem halvt oplyste gader flygter gamle sigøjnerkvinder
Med søvnige heste og enorme krukker med guld
Gennem de stejle gader går de ondskabsfulde kapper
Efterladende flygtige strejf af sakse
Åh sigøjneres by, civilgardisterne ridder bort
Gennem en tunnel af stilhed
Mens flammerne omgiver jer
Lad os komme af sted.
Viva la revolución!
Federico, da jeg kiggede på dig, mens du læste dit digt...
...så jeg den, du virkelig er.
Du er... rå.
Som et dyr, der bliver flået.
- Hvordan er hun? - Hvem?
- Magdalena... Du ved. - Nej. Hvad?
Hvad med andre piger, så?
- Mener du? - Ja.
Ikke med Magdalena, men derhjemme...
- Virkelig? - Har du ikke prøvet det?
Med et par stykker.
"Alle institutioner, der støtter dette korrupte regime, skal nedlægges."
- Det lyder lidt ekstremt. - Revolutionen skal være total.
Alle kirker og alle slotte.
Da jeg var lille, var der en tårnruin tæt ved vores hus i Cadaqués.
- Du skal se den, når du skal derhen. - Skal jeg derhen?
Ja, selvfølgelig. I ferien. Du skal med.
Jeg sad i tårnet og tegnede og tegnede, og kom aldrig ned.
Forestil dig: et lille barn, halvt udsultet og dækket af pis.
Jeg sad der året rundt. Når det var koldt, fyldte jeg et kar med vand -
- og sad i det i flere dage.
Allerede dengang indså jeg, at hvis jeg vil hæve mig over det middelmådige -
- hvis nogen skulle kunne huske mig -
- måtte jeg gøre alt lidt mere: kunsten, livet...
Alt, hvad de tror, er virkeligheden: moral, amoral, godt og ondt...
Jeg... vi må knuse alt det og gå endnu længere.
Vi må være modige, Federico.
- Ingen grænser? - Nej, ingen grænser.
Hvad tror I, at I har gang i?
Jeg så det! Du lagde hånden på hendes ben.
- Nægter du det? - Vi snakkede bare, Luis...
- Den satan. - Jeg kan kæmpe mine egne kampe!
Vil du slås?
CADAQUÉS, NORDSPANIEN
Se.
Den er smuk.
Jeg har aldrig set noget lignende.
Den har strøg af Tanguy, men...
Jeg tror, det er noget nyt.
Den er enestående.
Mig?
Du må navngive den, hvis du vil.
"Små askeflager".
Du kan male os hundred gange -
- men om firs år, er vi alligevel støv.
Vi vil stadig være i billederne.
Ikke os. Vi vil være ekko af os selv. Spøgelser.
Og jeg vil ikke være et spøgelse.
- Tag med mig til Granada. - Det kan jeg ikke.
Så kan du møde min familie og se mit hjem. Alt det jeg er.
Jeg kan se dig nu, Federico.
Eftermiddagen, sindssyg af figner og optændte lyde
Svinder bort og falder ned på rytterens sårede lår
Sorte engle fløj på vestenvinden
Engle med lange fletninger og hjerter af beroligende olie
Godnat.
DEN ANDALUSISKE SLETTE
Mor, Federico er her!
"Salvador, jeg tænker på dig. Og jeg har aldrig tænkt så intenst før."
"Siden vores tid sammen, er alt, hvad jeg er, blevet revet itu."
"Jeg skriver på en måde, som jeg ikke troede mulig."
"Min pen ridser i overfladen på maskerne."
"Og så begiver den sig længere ind. Helt ind til benet."
"Helt ind til den mørke, kolde, geleagtige marv."
"Federico, siden du rejste, har jeg været i atelieret dag og nat."
"Jeg arbejder på scenografien til dit skuespil."
"Jeg laver den i sigøjner-stil, andalusisk- som dig."
"Min underbevidsthed rejser sig som et udyr i mig, Federico."
"Jeg lader den tale og den skaber mirakler."
"Ja, jeg når mit inderste jeg, og mine digte skriver sig selv."
"Jeg er- præcis som du sagde - rå, blodig, levende."
"Og jeg vil også leve."
Hvordan er du kommet herind?
Jeg stjal nøglen.
- Det kommer til at se enestående ud. - Nej... Det bliver enestående.
Efter Barcelona burde vi sætte den op i London, Paris og New York.
Hvorfor ikke?
Ingen grænser.
Hvorfor kom du hurtigt tilbage?
Det, du skrev i dit brev...
...om, at alt det du er, rives fra hinanden...
Luis... Sikke en overraskelse.
Hvad snakker du om?
Jeg vidste ikke, hvornår du ville komme tilbage.
Er du okay?
Vær hilset, hr. Dalí.
Sæt dig. Vil du have lidt te?
- Ny stil? - Undskyld?
Hvad er det?
- Scenografien til "Mariana Pineda". - Bliver den sat op?
I Barcelona. Salvadors far skaffede en producent.
Det var... rigtig godt at høre.
- Skal du stå for scenografien? - Det er der vel ikke noget galt med?
Det sagde jeg ikke.
Hvordan går det med ideen til mit manuskript?
Min kortfilm, som jeg bad dig skrive om?
- Jeg har haft travlt på det sidste... - Det er okay.
Federico...
Vi kan vel lege putrid-legen.
"Putrid" er mit nye ord.
- Hvad betyder det? - "Udgået", "umoderne"...
Ude, altså?
Ja.
Kom nu, Feddy. - Federicos putridismer er vildt sjove.
Ja, kom nu, Feddy.
Vi kan vel springe teen over, få fat på de andre og spise middag i stedet?
Hvad skal jeg tage på?
- Den blå? - Jeg kan ikke lide den blå.
- Den grå, så? - Ja, den er fin.
- Jeg så det der skuespil med Jorge. - Jorge er et kryb.
- "Salome". - Oscar Wilde? Er den ikke forbudt?
Han er bøsse. Maricón.
- Og han er stolt over det. - Ikke Wilde - Jorge.
- Han har en kæreste. - Vås. Han lugter langt væk af bøsse.
- Ti stille, Luis. - Skal vi nu tie stille? Ikke mig!
Det er ulovligt, fordi det er umoralsk.
Og de burde få mere end femten års straffearbejde for det.
Tænk, at man skal høre Luis Buñuel holde foredrag om moral...
- Dans med mig. - "Dans med mig".
Så er det nok!
Undskyld, Magdalena. Sårede jeg din jomfruelige følsomhed?
- Lad hende være. - Se den store, modige Federico.
- Sikke en karl. - Du er fuld.
Der er sket forandringer, min ven.
- Hvad mener du? - Skolen.
At være her år efter år og studere til man bliver blå i hovedet.
Det er en fantasiverden for forkælede unger. Se på Federico.
Ja, det går godt for ham med skuespillene og alt det der.
I Paris ville de skide på hans arbejde.
De er...
Hvad var det, du kaldte det? "Putride".
Federico arbejder på noget, der vil sprænge alt i luften.
Hvad handler det om? Hans familie? Sommerfugle? Gud?
Mig.
Det bliver en omgang sentimentalt bras, som altid.
Men hvis man går rundt og opfører sig på den måde -
- er det forventeligt.
Du behøver ikke sige noget, men skulle se at komme videre.
Med dit talent ville du kunne sætte hele Paris i brand.
Jeg rejser i morgen.
- Hvorfor? - Det er slut. Alt er forsvundet.
Hvad var det, du kaldte det?
Sådan skal det lyde! Kom nu, Dalí. Nu giver vi den gas.
Klokken er fem.
Hvad er det?
Den revolutionerende Dalí-telegraf. Jeg bliver millionær!
Jeg køber aktier i selskabet!
Hvilken hånd?
- Venstre. - Til dig. Og...
...til dig.
Hvor skal du hen?
- På toilet. - Med din dagbog?
- Hvis jeg blev en fisk... - ... ville jeg blive til graven.
- Hvis jeg blev til græsset... - ... ville jeg blive til vandet.
- Hvis jeg blev en engel... - ... ville jeg blive til et øje.
Og hvis jeg blev et øje?
Bliver jeg til en kniv, der skærer dig i stykker.
"Salvador Dalí, med olivenfarvet stemme..." Alle finder det genialt.
Fortæl det der med cyklerne igen.
Jeg synger din ivrige længsel efter statuen
Din frygt for følelserne, der venter dig på gaden
Jeg synger den lille sirene, der synger for dig
Hun sidder på sin cykel af koraller og muslinger
Men fremfor alt synger jeg en fælles tanke
Som forener os i de mørke og gyldne timer
Lyset der blænder os er ikke kunst
Det er snarere kærlighed,
venskab, krydsede sværd
- Jeg bryder mig ikke om den linje. - Tak.
Men jeg elsker alt det andet.
- Gør du det? - Ja.
Kig på mig, Salvador.
Kan du se det?
Ingen grænser.
Tilgiv mig.
Det er okay.
Det spiller ingen rolle.
Det er sent. Du burde sove.
Vi spiser morgenmad på Pelikanen, så kan du male hele eftermiddagen.
Salvador?
Hvad ser du, når...
Du kan fortælle det til mig. Hvad som helst.
Jeg tager til Paris.
- Hvad? - Jeg skal besøge Luis.
Han vil præsentere mig for Picasso og surrealisterne.
Vi skal på natklub.
Jeg tager af sted nu. Prøv ikke, at stoppe mig.
Hvorfor skulle jeg gøre det? Salvador...
Federico!
- Er du okay? - Ja, det er ingenting.
Jeg skal bare have lidt frisk luft.
Jeg ville have sagt det, men det skulle være en overraskelse.
Men altså... Jeg fik jobbet på avisen.
- Det var godt. - Ja, er det ikke?
Jeg begynder om en måned, så jeg tager en pause og rejser til Italien.
Og jeg tænkte, at du måske ville tage med.
Vi kan skrive begge to og du trænger til at komme væk...
Hvad laver du her?
C'est un grand spectacle, n'est-ce pas? Alle er her.
Hvordan var Paris? Jeg vidste ikke, hvornår du ville vende tilbage.
Comme toujours.
Jeg skal til eksamen.
- Federico? - Jeg må videre.
Jeg bliver her.
Hvad var det, du sagde før? Det var noget om Italien.
Ingenting.
De har 20 minutter til at fremlægge en mundtlig analyse af Rafael. Værsgo.
Hr. Dalí?
Mine herrer...
Jeg vendte hjem fra Paris med den konklusion...
...at mængden af viden om rigtig kunst, som I professorer besidder -
- ikke engang svarer til halvdelen af den her: min fingernegl.
Ikke engang halvdelen.
Og desværre har jeg ladet jeres sløsede metoder, jeres forældede teorier -
- og jeres tvivlsomme karakterer skide på mit geni.
Jeg håber virkelig, at I indser, at jeg har ret -
- og vender tilbage til svinestierne og høstakkene -
- hvor I faktisk kan gøre lidt nytte!
- Magdalena? - Jeg ved det godt.
Jeg ved det godt, Adela.
Men jeg må gøre et eller andet.
Ville du kunne...
Kan du låne mig en kjole, der gør mig uimodståelig?
- Vil du have noget te? - Vi laver ikke andet end at drikke te.
Det er mærkeligt, at vi ikke drukner i det.
Kom du tilbage i går?
Hvorfor spiller gårsdagen en rolle?
I går eksisterede jeg ikke. Gårsdagen betyder intet.
Kun nuet og den lyse fremtid.
Undskyld mig, jeg er lidt forvirret.
Salvador... Hvem er du så i dag?
Hvorfor?
Er det Salvador, anarkisten, der lige er stukket af fra fængslet?
Eller Salvador Dalí, kunst-geniet? Eller Salvador, elskeren?
En agent fra Paris kom for at se mine nye værker, malerierne fra Cadaqués.
Han elskede dem. Han kaldte mig for Spaniens mest spændende kunstner.
Så nu er det farvel, Spanien. farvel, Madrid.
Og Paris... Toujours! Paris!
- Paris... - Luis præsenterede mig for Picasso.
Og en enestående mand, der gav mig et fotografi af sin hustru.
Hun er nøgen. Du vil ikke tro dine egne øjne.
Gala. Galotjka.
Hun er russer. Min tvillingesjæl. Jeg har drømt om hende hele mit liv.
Når jeg har hende, kan intet stoppe mig. Jeg vil tvinge Paris i knæ.
Kong Salvador.
Du skulle se Luis arbejde. Han bad mig hjælpe til med at færdiggøre hans film.
De vil ikke ane, hvad der har ramt dem. De ideer, som jeg har...
- Hvad? - Jeg må tilbage til Cadaqués.
- Din far... - Jeg blev bortvist fra skolen.
Min far kan gå ad helvede til! Mit rigtige liv begynder nu.
Og hvad med det her liv? Vil du forlade det hele?
Forlade hvad? At sidde på et værelse hele dagen og blive gal af kedsomhed?
Og drikke mig fra sans og samling hver aften?
- Jeg er træt af det. - Hvordan kan du sige det?
Du har aldrig malet bedre.
Det her er ikke dig, Salvador. Hvad er der sket?
Hvorfor kan du ikke bare være glad på mine vegne?
Du er...
Du er egoistisk, som Luis siger.
Du er en forbandet egoistisk maricón.
Okay? Og hvad er du så?
Jeg kan ikke.
Federico?
Luk hende ind.
Sover du?
Du ligner en der stadig drømmer.
Magdalena...
Bare den her ene gang.
Bare slap af.
Hallo?
Kun nogle få engle synger Kun nogle få hunde gør
Tusind violiner finder plads i min håndflade
Men gråden er en enorm hund
Gråden er en enorm engel
Gråden er en enorm violin
Tårer har kvalt vinden Det eneste der høres er gråden
DEN ANDALUSISKE HUND
Kaffe, tak.
Hvorfor lavede de filmen?
Ved du, hvad den hedder? "Den andalusiske hund".
- Jeg tror ikke, at de... - Men det gør jeg.
Hvor kommer jeg fra? Kender de overhovedet andre fra Andalusien?
Du må slå en streg i sandet nu. Det synes alle.
Hvad med din ide om et rejsende teater? Tag væk.
Forlad Madrid et stykke tid. Fortsæt dit liv, Federico.
Har du talt med ham? Med Salvador?
Jeg har forsøgt at tale med ham, via brev.
Men han...
Han tog med Luis til Cadaqués. Jeg så billederne i avisen.
Og han har tydeligvis en kvinde. Den der Gala.
Gud må vide, hvad han laver med hende... Undskyld.
Det føles som om, det aldrig er sket.
Sommetider føles det som om, at vi aldrig har mødt hinanden.
- Det beklager jeg, Federico. - Nej, det er mig, der skal beklage.
Jeg kan ikke lade dig påtage dig skylden.
Magdalena, der er ingen, jeg hellere ville være sammen med.
- Men man kan ikke altid selv vælge. - Kan man ikke?
Hør her...
Jeg siger ikke, at det bliver let -
- men du kan ikke fortsætte med at leve sådan her.
Selvfølgelig kan du det, men det har en pris.
Sommetider må vi løbe en risiko og leve med det tomrum, vi føler.
Og det slutter måske ikke godt.
Indimellem slutter det overhovedet ikke godt
Men vi bliver nødt til at prøve. Og vi må blive ved med at prøve.
Ellers ender vi som dukker.
Med påmalede smil udenpå, men indeni...
...er der ingenting. Kun savsmuld.
Jeg har vist sagt mere end nok.
Jeg må videre. Farvel.
MADRID, 1936 OTTE ÅR SENERE
Jeg kommer her i mit arbejdstøj, så I kan se, at jeg mener det alvorligt.
Dette tøj har været over hele landet.
I løbet af året har det mødt alle tænkelige spaniere.
Det har snedkereret kulisser og instrueret skuespil på markerne.
Det er udmattet og enormt glad for at kunne være her -
- og drikke vin med gode venner i solskinnet.
Men vi må ikke lade os narre af solskinnet i Madrid -
- mens fascismen kaster sin skygge over Spanien.
Der skal store opofrelser til.
Der skal tages store chancer.
Jeg vil læse noget for jer -
- og hvis I er enige med mig, vil jeg bede om jeres underskrifter.
"Vi intellektuelle, kunstnere og øvrige fritænkere" -
- "giver hermed vores støtte til den demokratisk valgte regering."
"Og vi gør det af længsel."
"Vi gør det... jeg gør det for friheden."
"Ikke på grund af et romantisk ideal, ikke fordi nogle studenter råber op."
"Det er simpelt. Det er kun et ord."
"Ægte frihed er hård..."
"...og smertefuld."
"Den er farlig."
"Men jeg vil have den og vil forsøge at opnå den."
"Hvem end jeg vælger at være, hvordan jeg end vælger at leve" -
- "hvem end jeg vælger som livsledsager eller ven" -
- "så er det min rettighed, vores rettighed."
"Frihed nu, i Spanien."
Jeg ser ham ikke længere. Jeg har ikke lyst.
Vi taler ikke det samme sprog længere. Det eneste ord han forstår, er "penge".
- Han skrev til mig. - Gjorde han?
Jeg ved det godt. Ikke et ord i otte år.
Han bad mig komme og hilse på og møde Gala.
Forbandede heks. Hun knepper samtlige kunstnere i Paris.
Han synes, at vi skal lave noget sammen.
Han sagde, at der var mange punkter, som vi kunne enes om.
Brevet var signeret "Buddha".
Har du tænkt dig at besøge ham?
Vær forsigtig, Federico.
Hvor skal du hen, broder? Mødet er derovre. Señor García Lorca...
Jeg kunne ikke kende Dem.
Vis republikken Deres støtte. Tropperne i Marokko støtter fascisterne.
Jeg kommer senere. Held og lykke.
Kom ind. Træd indenfor.
Tiden og Dalí venter ikke på nogen.
Bryd dig ikke om dette putride hotel. Det er kun midlertidigt.
Bortset fra bjørnen. Så du bjørnen?
Den er ret... kongelig, n'est-ce pas?
En Edens ophøjethed.
Rå!
- Du ligner dig selv. - Tak.
Jeg har fået overskæg.
Hvad skal det ende med? Dette sted? Studentertiden? Merde? Os?
Federico.
Så lang tid...
"Det mørke, uudforskede tilbageblik"
"Den myldrende afgrund"
"De sovende..."
"...og skyggerne"
Chérie...
Det her er Federico. - Federico, min hustru Gala.
- Hyggeligt at møde Dem. - Er han ikke charmerende?
Jeg har hørt meget om dig.
Smil.
Du har været i Amerika?
Det var vidunderligt. I hvert fald Sydamerika.
New York var ynkelig.
- Fattigdommen og lidelserne... - Vi rejser snart til Amerika igen.
- Spanien virker... - Farlig?
... passé.
Og det er i Amerika, at vi sætter vores opera op.
Du skriver, jeg formgiver. Den bliver fantastisk.
- Okay? - Uden tvivl, med tanke på emnet.
- Hvad er emnet? - Ludvig II af Bayern.
Han var jo... anderledes.
Det bliver den mest chokerende opera nogensinde. Fuld af det ubeskrivelige.
Luis sagde, at surrealisterne smed dig på porten.
- Hvornår er I blevet venner igen? - Da han holdt op med at se dig.
Surrealisterne smed mig ud af bevægelsen.
Forfærdelig dramatisk. Breton er et geni.
Men hele sagen med kommunismen får mig til at...
...kaste op.
Den eneste tænkelige løsning for surrealismen er en verdenskrig.
En udrensning. Un grand déluge.
Noget, der kan skære de døde kviste bort og fjerne alle de svage elementer.
En oplysningens tid.
Mener du, at du støtter fascisterne? Du var jo anarkist tidligere.
Du er blevet så liberal, Federico.
Din politiske intrigeren og dit "teater for folket"...
C'est ennuyeux, n'est-ce pas?
Der er noget forfærdeligt under opsejling.
Og du støtter dem, der kan ødelægge alt det, vi står for!
Du er ikke herfra, men du kan nok se, at der ingen ytringsfrihed er.
Alle, der er anderledes...
...og som afviger fra normen, vil blive udslettet.
Behøver det at være så dårligt?
- Slemme dreng. - Du laver bare sjov.
Salvador er helt upolitisk.
Ingen kender dig, nej, men jeg synger om dig
Jeg synger om dig og din ynde
Din forståelses ædle modenhed
Din appetit på døden og smagen af dens mund
Sorgen i din tapre munterhed
Det er ingenting i sammenligning med min ode.
Du har jo hørt min ode, Gala. - Pressen gik amok over den.
"Åh Salvador Dalí, med olivenfarvet stemme"
Læs resten, Federico. Jeg vil have, at Gala skal høre den.
Jeg må desværre gå nu.
Det var rigtig hyggeligt.
- Jeg følger dig ud. - Det behøver du ikke.
Det gør hende ikke noget. Vi er som tvillinger, ikke som elskere... som os.
Dit lille bæst... Du er så vred, at du er ved at koge over.
Jeg vidste, at du ville være det. Jeg har planlagt det hele.
Går alting ifølge planen, Salvador?
Jeg vidste også, at du ville sige det...
Alt er, som det skal være nu.
Pak dine ting og tag afsked med alle, så erobrer vi Amerika sammen.
Jeg ved, at jeg sårede din stolthed. Men jeg vil gøre det godt igen.
Du må lære mig hvordan.
Du ser en anden.
Det spiller ingen rolle. Vi kan bo sammen med Gala. Vi kan...
Farvel, Salvador.
Du vender tilbage...
...med din lille svans dinglende mellem benene.
Du vil ikke kunne tænke på andet!
Hvordan gik mødet med Dalí? Vil I samarbejde igen?
- Hvad synes De om ham? - Hvad jeg synes om ham?
Han er et geni. Et geni.
Geniet Salvador Dalí!
Yderst charmerende, præcis som du sagde.
Jeg går ind på mit værelse, Salvador. Vi ses i morgen.
Vi ses i morgen, min kære.
Jeg mødte Paco. Hvad har du gang i?
- Jeg tager tilbage til Granada. - Er du gal? Nyhederne i morges...
Marokko er faldet. Det er kun et spørgsmål om tid, før de når Granada.
Jeg bliver der kun i et par dage. Jeg bliver nødt til at se min familie.
Jeg har så meget, jeg må have gjort Luis. Det føles som om...
...at jeg kan skrive seks skuespil på stribe, uden at spise.
Skriv dem her, så. De ved, hvem du er og hvad du har sagt om Franco.
De ved... alt.
Jeg bliver nødt til at tage hjem, Luis. Jeg ringer så snart, jeg kan.
Vær forsigtig.
Hvad laver I?
Federico García Lorca, jeg anholder Dem i det nye Granadas navn.
Granada, Spanien.
70-84.
I aftes forlød der utrolige rygter fra Córdoba-fronten om -
- at poeten Federico García Lorca er blevet bortført -
- fra sin hjemby Granada for tre dage siden.
Guvernøren i Granada siger, at han ikke ved, hvor García Lorca er.
Han lever endnu. Der kun en måde at dræbe en bøsse på.
Uklarhederne omkring Federico Lorcas forsvinden er faldet på plads.
I aftes kom beskeden om, at poeten Federico Lorca er blevet henrettet.
Federico.
Salvador!
Gæsterne er her.
J'arrive!
Flere årtier efter García Lorcas død, var Dalí tavs om deres forhold.
Først sent i livet fortalte han om sine venner fra studietiden.
Disse erindringer inspirerede til denne film.
Et tørt land, et stille land med uendelige nætter
Vind i olivenlunden, vind på sletten
TIL JOEL
Oversættelse: www.primetext.tv